Title: Vivir dos veces Year: 2019 Duration: 01:41:31 Subtitles Source: Netflix
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫"אישה, אם יודעת את כיצד לדבר עם האל
‫שאלי אותו אם אי פעם הפסקתי להעריצך
‫ואת הים
‫המשקף את לבי
‫שאלי אותו על הפעמים בהן ראני מבכה ‫את הפכפכות אהבתך"
‫אמיליו, הטוסט שלך...
‫בבקשה.
‫מפית... ‫-היי!
‫כן, אתה צודק. ‫יש לנו טבח חדש ולא אמרתי לו.
‫מריו, אמיליו לא אוהב את עגבניות על הלחם! ‫-הבנתי.
‫בחיים לא אבין למה אתה מזמין לחם ‫עם ממרח עגבניות
‫אם אתה לא מורח את הממרח על הלחם.
‫זה עניין של הנאה מהטעם הנקי.
‫אני מזמין לחם עם ממרח עגבניות ‫כי אני אוהב את הטעם של הלחם ושל הממרח.
‫כן. ‫-אבל אם הם מעורבבים,
‫אני לא נהנה לא מזה ולא מזה.
‫אתה ממש אוהב לדבר, מה? ‫-מת על זה.
‫לא ייאמן! ‫-מה?
‫אני חושבת שזו הפעם הראשונה זה שנים
‫שהבאתי לך את ארוחת הבוקר ‫לפני שסיימת את הסודוקו.
‫זה לא נקרא סודוקו, ‫זה נקרא "ריבוע קסם".
‫באמת? לא ידעתי.
‫היפנים חושבים שהם המציאו את זה,
‫אבל הם בסך הכול נתנו שם ‫למשהו שכבר היה קיים.
‫בכל מקרה...
‫לא, כבר שילמת, אמיליו.
‫טוב...
‫רק בחנתי אותך. ‫-בטח.
‫הכול בסדר?
‫מה זאת אומרת?
‫לא יודעת, אתה נראה שונה.
‫אני בסדר.
‫את, לעומת זאת,
‫תמיד אותו הדבר, שוב בהיריון.
‫אני מבינה שטעיתי, זה האמיליו שאני מכירה.
‫לא היה מזיק לך ולבעלך לפתור קצת סודוקו.
‫ריבוע קסם, אתה מתכוון. ‫-כן.
‫אני אומר לך, לא ייתכן שהמספרים נכונים!
‫בלתי אפשרי לפתור את זה!
‫תקשיב לי, אני פרופסור למתמטיקה. ‫אני יודע על מה אני מדבר.
‫תוכל להעביר אותי לעורך הראשי, בבקשה?
‫הלו?
‫הלו!
‫אמיליו, אשאל אותך כמה שאלות פשוטות מאוד.
‫אין לך ממה לחשוש.
‫אתה מבין? ‫-סליחה, אבל...
‫יש סיבה שאת מדברת אליי כמו אל מפגר?
‫בסדר.
‫אני קטלינה.
‫אבל אתה יכול לקרוא לי קטי.
‫יש לך כינוי, אמיליו?
‫אני משתמש בשמי המלא. תודה. ‫-אז בוא נתחיל.
‫באיזה שנה אנחנו?
.2017
‫איזו עונה?
‫אביב. ‫-מצוין.
‫באיזו עיר אנחנו?
‫ולנסיה. ‫-מצוין!
‫מצוין.
‫ואיפה אנחנו נמצאים? ‫-בכלא.
‫אני עושה פה מבחנים מהבוקר ‫ואת לא משחררת אותי.
‫אמיליו...
‫בבקשה.
‫אני רוצה שתיקח את זה ברצינות. בסדר?
‫בית חולים. ‫-מצוין, אמיליו.
‫עכשיו, אמיליו, אני רוצה שתדמיין
‫שיש לך שלושים מטבעות.
‫אתה רואה אותם?
‫מתוך השלושים האלה, נתת לי שלושה.
‫כמה נשארו לך?
‫סלחי לי שוב, קטי, אבל...
‫אמנם אני בגמלאות, אבל אני מרצה למתמטיקה.
‫בוודאי, זה כתוב בתיק שלך.
‫באוניברסיטה. ‫-גם זה כתוב, קראתי את זה.
‫טוב.
‫יש לי שלושים, נתתי לך שלושה, ‫נשארו לי 27.
‫מצוין. ואם תתן שלושה נוספים?
,18 ,21 ,24
...9 ,12 ,15 ‫-מצוין.
‫שישה, שלושה, אפס. ‫-כן, אני רואה שאתה...
‫עכשיו, אמיליו,
‫תוכל לומר לי מה זה?
‫אין ספק!
‫את חושבת שאני מטומטם!
‫בגלל שלא הצלחתי לסיים ריבוע קסם?
‫אסור שיהיה לבנאדם יום רע?
‫הראש שלי בסדר גמור!
‫רואה את החלק הזה? ‫זה ההיפוקמפוס.
‫שם נמצאים רוב הזכרונות החדשים שלך.
‫הם יהיו הראשונים שיאבדו.
‫לאחר מכן, הדגנרציה תעבור לאזור הפרונטאלי,
‫שאחראי על חשיבה לוגית,
‫וזה ישפיע על היכולת שלך לפתרון בעיות.
‫"שאלי אותו על הפעמים בהן ראני מבכה ‫את הפכפכות אהבתך
‫אני תר אחרייך בכל מקום ‫אך לא מוצא"
‫אז חפשי במקום אחר.
‫אמרת משהו?
‫אני לא יכול להתרכז כשאת שרה.
‫מה זה?
‫ריבוע קסם.
‫מה?
‫זו חידה מתמטית. ‫-נראה משעמם, לא?
‫אני לא אוהבת מתמטיקה. ‫אני לא מבינה בשביל מה זה טוב.
‫מתמטיקה טובה להכול.
‫כמו זה, למשל.
‫מימדי ה-S הזה ‫הם צורות גיאומטריות.
‫זו לא S, זו L.
‫לא נראה כך, נכון?
‫בחיים לא אסיים את זה.
‫אני שונאת לרקום.
‫אני אוהבת לקרוא ולכתוב.
‫מכריחים אותנו בביה"ס להכין רקמה ‫להורים שלנו.
‫זה סמל מתמטי שפירושו אינסוף.
‫את יכולה לומר לאבא שלך ‫שאת אוהבת אותו עד אינסוף.
‫רעיון מעולה!
‫ואז זה יגיע לחלק הזה של המוח, שם...
‫מאוחסנים הזכרונות הישנים ביותר שלך.
‫גם מתמטיקה זו שפה.
‫לספרות יש משמעות, כמו לאותיות.
‫מרגריטה, בואי לאכול! ‫-זו אימא שלי.
‫אני צריכה ללכת.
‫אני הולכת לחוף הים,
‫אתה יכול להצטרף, אם אתה רוצה.
‫אני לא יכול.
‫אני צריך ללמוד.
‫נתראה ביום ראשון.
‫אני מרגריטה, אגב.
‫הבנת כל מה שאמרתי?
‫מה הפתרון?
‫לא... אין פתרון.
‫אני רוצה לדבר עם אחד מבני המשפחה.
‫לא. ‫-לא?
‫אין לי משפחה.
‫אין משפחה? אחיין, דודן רחוק?
‫אין לי אף אחד. לא.
‫שלום, ד"ר רודריגז. מה שלומך?
‫אבא?
‫אה, שכחתי לציין שיש לי בת?
‫זה בטח התחיל כבר...
‫ה...
‫אבא... ‫-שלום.
‫סליחה...
‫אבא?
‫מה אתה עושה פה?
‫יכולת להתקשר אליי. ‫הייתי רוצה לבוא איתך.
‫שכחתי. ‫-כן.
‫זה לא מצחיק.
‫בכלל לא... ‫נתראה!
‫זה לא מצחיק כי אני עובדת בביה"ח הזה ‫ואנשים מכירים אותי.
‫סליחה. תודה. ‫-אין בעד מה.
‫מה אנשים יחשבו ‫אם תספר להם שאין לך משפחה?
‫את אשת מכירות. את לא עובדת בביה"ח.
‫אני תועמלנית רפואית. ‫-זה אותו דבר.
‫זה לא אותו דבר, אבא.
‫סליחה. ד"ר!
‫ד"ר!
‫חכה רגע.
‫אני חייבת לדבר איתה.
‫ד"ר! ‫-סליחה, חוליה,
‫אני ממהרת. ‫-רק רגע. בבקשה, תראי.
‫הם אידיאליים ונכנסים לכיס.
‫תודה. ‫-זה כולל עט.
‫רציתי לומר לך...
‫יש לנו את הפלואורוציקלין הכי טוב בשוק.
‫טוב, בואי להראות לי אחה"צ. ‫-מושלם.
‫בסדר, תודה. נתראה!
‫זה אותו דבר.
‫רוצה טרמפ?
‫לא.
‫תן לי להקפיץ אותך. ‫-אין צורך.
‫תבוא לארוחת צוהריים בראשון?
‫אומר לכם משהו שיכול לשנות את חייכם.
‫שתי מילים בלבד:
‫"אני יוצר" (גם: מאמין).
‫ואו.
‫זה ישנה את חייכם.
‫כי לא ברור אם אני מתייחס ליצירה,
‫או לאמונה.
‫טוב!
‫היום אומר לכם שתי מילים שיכולות לשנות...
‫בלנקה, חמודה! ‫תרחצי ידיים ותקראי לאבא שלך.
‫אבא, בוא!
‫אני בא!
‫אתה שם כל היום!
‫האורז נשרף!
‫חוליה, מי הכין את האורז?
‫איך אני יכול לדעת שהוא נשרף?
‫שוב אתה מעלה קליפים, פליפה?
‫העוקבים שלי זקוקים לי.
‫זהירות, זה ממש חם.
‫נראה...
‫זה הכול. בזהירות, מותק.
‫בלנקה, חמודה. אני לא אוהבת ‫שאת משתמשת בטלפון ליד השולחן.
‫מה עוד? לחם.
‫ומים. ‫-אני מביאה.
‫חמודה, אל תגרמי לי להתחרט ‫על כך שקניתי לך טלפון.
‫אתה יכול להגיד משהו לבת שלך?
‫בלנקה, חמודה. בלנקה, הטלפון.
‫בלנקה...
‫בלנקה, מה אנחנו אומרים תמיד? ‫את צריכה לחיות בהווה.
‫כאן ועכשיו.
‫קדימה, דברי עם סבא שלך.
‫מה?
‫היי. ‫-מה?
‫יש לי אלצהיימר. ‫-אני יודעת.
‫בואי... קחי, תאכלי קצת סלט.
‫לא, לא. לא את זה. לא, חמודה.
‫תני לי את זה. תני לי. לא!
‫אל תאכלי את זה.
‫זה מכיל הרבה סוכר ושומן רווי.
‫יהיו לך חצ'קונים. ‫-גם לאכול ליד השולחן אסור.
‫איזה זין, ‫אסור לעשות כלום בבית הזה.
‫מה שאסור לעשות זה לקלל, חמודה.
‫בסדר?
‫אפשר לקבל קצת יין?
‫לא. אין.
‫אבא, דיברתי עם הרופא...
‫והחלטנו שהכי טוב...
‫שתבוא לגור איתנו קצת.
‫מה? ‫-אתה יכול לישון בחדר של בלנקה.
‫מה? ‫-לא, לא. בשום אופן לא.
‫שימו אותו בבית אבות כמו כולם.
‫בבקשה, חמודה...
‫לא כדאי שנדבר על זה? ‫-מותק.
‫אבא שלי זקוק לנו, טוב? ‫-זה לא נכון.
‫אבא, למה אתה לא נותן לי לעזור לך? ‫-כי את ממש מעצבנת.
‫מספיק גרוע שאני מאבד את השכל,
‫אני לא צריך גם אותך על הראש.
‫יופי.
‫תודה.
‫בום.
‫אמיליו.
‫יש מחקרים אקדמיים,
‫מחקרים ממש טובים, שאומרים...
‫שאין כזה דבר מחלה שאי אפשר לרפא.
‫כן?
‫הכל פה למעלה. בתת-מודע שלנו.
‫אנחנו אלה שלא רוצים להירפא.
‫לך תבין.
‫אם אתה מאמין בזה בכל הכוח...
‫סכום כל הכוחות שווה לאפס.
‫איזו קטילה.
‫מה את עושה?
‫לא.
‫לא... ‫-לא הפסקת?
‫תן לי לעשן בשקט, בבקשה.
‫איפה המצית?
‫איפה היא? תן לי אותה. תן לי.
‫הנה. תן לי. ‫-כן. שלי.
‫טוב? זהו.
‫בבקשה, תן לי לעשן בשקט.
‫בסדר, אבל קודם, בבקשה, תעני על השאלה.
‫בשביל מה לעשן? ‫-כי אני צריכה את זה.
‫לא שאלתי למה. ‫שאלתי בשביל מה. לאיזו מטרה?
‫"למה" חושף רק את האגו שלך, תירוצים...
‫"בשביל מה" חושף את המניעים הפנימיים שלך.
‫כדי להירגע. תביא אותה. ‫-מעולה. יופי.
‫יופי. אנחנו מתקדמים.
‫בשביל מה להירגע? ‫-כדי שלא אצטרך להתווכח
‫עם אדם חולה שהוא גם אבא שלי.
‫מצית! ‫-את מתקדמת יפה.
‫בשביל מה את רוצה להימנע מוויכוח איתו?
‫זה לא יהיה בסדר. הוא אבא שלי. ‫-לא. טעות.
‫לא שאלתי "למה".
‫"מטרה". תזכרי. "בשביל מה". ‫-לא ייאמן.
‫תחשבי: לאיזו מטרה?
‫כדי...
‫כדי להיות הבת הטובה
‫שהוא לא נותן לי להיות. ‫שאני רוצה להיות.
‫אני רוצה להיות... בבקשה, תן לי אותה. ‫-מושלם. כמעט הגענו.
‫תישארי איתי.
‫בשביל מה להיות בת טובה?
‫מה אבא שלך עושה?
‫בשביל...
‫קואצ'ינג. ‫-מה?
‫זה מקצוע שהוא המציא ‫כדי שלא יצטרך להודות שהוא מובטל.
‫אני רוצה להיות... ‫-כמעט שם.
‫בשביל מה את צריכה שאבא שלך יזדקק לך?
‫כדי שהוא יתגאה בי, כדי...
‫כדי שארגיש שאכפת לו ממני, אפילו קצת.
‫בבקשה, תן לי לעשן. ‫-מעולה.
‫מעולה, מתוקה. ‫-בבקשה.
‫אני גאה בך מאוד. ‫-אני גם גאה בך, אבל בבקשה,
‫תן לי לעשן. ‫-לא, לא.
‫דבר אחד אחרון. תחשבי על זה.
‫את באמת חושבת ‫שזה יגרום לאבא שלך לאהוב אותך יותר?
‫אני חושבת שכן. ‫-לא.
‫לא, יקירה. זה לא יקרה.
‫זה לא יקרה, טוב?
‫בואי.
‫בבקשה. ‫-היי.
‫מה? ‫-אז מה מטרת העישון?
‫זה ייקח עוד הרבה זמן?
‫אני רוצה ללכת הביתה
‫לפני שאשכח את הדרך חזרה.
‫בשביל מה, הוא אומר.
‫כי בא לי, בשביל זה.
‫מצאת את היין.
‫טוב.
‫אה...
‫חשבתי על זה שוב, אבא.
‫וכן, אתה יכול להישאר בבית שלך.
‫אבל עם טלפון נייד.
‫בשביל מה? ‫-בדיוק, אמיליו.
‫בשביל השקט הנפשי שלי, אבא.
‫אני צריכה שיהיה לך טלפון
‫כדי שאוכל ליצור איתך קשר כשצריך.
‫את יודעת שאני שונא את הדברים האלה, ‫אני לא יודע להשתמש בהם.
‫אל תדאג. בלנקה תלמד אותך.
‫למה אני?
‫חמודה, את הכי טובה בזה.
‫אין לאף אחד ‫יותר ניסיון בטלפונים ניידים ממך.
‫זה לא הוגן. ‫-זה גם לא בריא.
‫הדברים האלה שורפים לך את השכל. ‫-שלך כבר שרוף, לא?
‫תאכלי.
‫מה זה?
‫זו לא הפעם הראשונה ‫שאימא שלך מכריחה אותי לקחת טלפון.
‫איזה חמוד.
‫אל תעשי בלגן.
‫איך אתה יודע מה זה מה? ‫לא כתוב עליהם כלום.
‫אני יודע לפי הסדר שלהם.
‫כן, בטח... מה זה?
‫דון ג'ובאני. מוצרט.
‫תחזירי אותו למקום.
‫שם.
‫הדבר הכי טוב במוזיקה הזאת ‫הוא שלא צריך לזכור את המילים.
‫איזה מזל יש לי. ‫-טוב,
‫מה עם השיעורים? ‫אצטרך להראות לך מתישהו, לא?
‫את לא צריכה להראות לי ‫ואני לא רוצה ללמוד.
‫אימא שלך לא פה.
‫היא לא צריכה לדעת. ‫-אימא שלי יודעת הכול.
‫זה מפליא שאתה כזה חכם ואתה לא יודע את זה.
‫יש טלוויזיה?
‫לא. ‫-וויפיי?
‫תנמיכי את הדבר הזה.
‫אני לא יכול להתרכז.
‫מה זה?
‫משחק.
‫צריך לאחד מספרים ולהגיע ל-4096.
‫בואי נראה.
‫רוצה לנסות?
‫לא, לא.
‫בטוח?
‫טוב, אם את מתעקשת...
‫סבא, אתה תותח.
‫אני חייבת לשתף את זה. ‫החברים שלי יתחרפנו.
‫אבל לא את הגעת לתוצאה הזו.
‫אז מה?
‫מה עוד אפשר לעשות עם הדבר הזה?
‫אתה מתכוון לשאול "מה אי אפשר לעשות".
‫טלפון חכם זה אלוהים.
‫אפשר לעשות הכול.
‫אפשר לראות את תחזית מזג האוויר.
‫זקנים אוהבים את זה, לא?
‫טוב,
‫אתה יכול לרגל אחרי מי שאתה רוצה,
‫אתה יכול לעשות סקס... ‫-מה?
‫אנשים בגילך עוד עושים את זה, לא?
‫לא. מה שאמרת קודם, לרגל אחרי מי שרוצים.
‫כל העולם נמצא פה.
‫לא כל העולם. אני לא שם.
‫סליחה?
‫פרופסור באוניברסיטת ולנסיה.
‫גילה מספר ראשוני.
‫שלחת מכתב לעורך העיתון
‫והתלוננת על... מה זה ריבוע קסם?
‫כל זה כתוב שם?
‫אמרתי לך, סבא.
‫אלוהים.
‫מה קורה אם כותבים...
‫"מרגריטה פיקר גרסיה?"
‫מי זו?
‫ידידה. ‫-איזו ידידה?
‫מה אכפת לך?
‫למי יש את הכוח?
‫טוב. היא חברת ילדות
‫שלא ראיתי כבר שנים
‫ואני סקרן לדעת איפה היא עכשיו.
‫נראה. מרגריטה פיקר.
‫סבא, איזו חברה! ‫-זו לא היא!
‫מרגריטה היא בגילי. תסגרי את זה.
‫אז זו בטח היא.
‫תראי לי.
‫האישה הזו נולדה לפני יותר מ-100 שנה.
‫בן כמה אתה?
‫יש עוד?
‫נראה...
‫כן, הנה עוד מרגריטה פיקר.
‫יש רשימה של מורים לספרות בנווארה.
‫מורים לספרות?
‫כן, בנווארה.
‫כתוב איפה היא גרה?
‫לא כתוב.
‫נו, טוב.
‫חשבתי שיש שם "הכול".
‫ואו! ברוך הבא למאה ה-21, אמיליו!
‫איזה יופי!
‫אהבתי מאוד.
‫יופי.
‫עכשיו אתה יכול לשלוח תמונות, נכון? ‫הודעות בווטסאפ...
‫ביי, אבא. ‫-תזכרי מה שאמרתי:
‫"דברים יכולים לפגוע בך ‫רק אם תפתחי להם דלת".
‫אז לא להקשיב כשקוראים לי נכה?
‫כן.
‫לא.
‫לא, חמודה, לא לזה התכוונתי.
‫מי קורה לך נכה? ‫-אף אחד. זו בדיחה.
‫נתראה יותר מאוחר. ‫-ביי.
‫תני לי נשיקה. ‫-אבא, כולם מסתכלים.
‫כיף אגרוף.
‫ביי! ‫-ביי.
‫לאורה, לוסיה!
‫ביי, בנות!
‫עשית שיעורים במתמטיקה?
‫הבעיה עם מוכר השמן הייתה בלתי אפשרית, לא?
‫מה פתאום. זה היה קלי קלות.
‫רגע, לא. זו השנייה.
‫השיעורים שלי. חכי לי, בבקשה.
‫אבא! אבא!
‫אתה דפוק או מה?
‫עלבונות הם פחד, כן? הם זעם.
‫מה שלומך היום? ‫-טוב.
‫שנתחיל?
‫השנה 2018, סתיו, ולנסיה, בית חולים.
‫אמיליו...
‫אתה יודע שזה לא עובד ככה. ‫-טוב, אני בסדר גמור
‫ואני רוצה לחסוך לכולנו קצת זמן.
‫אבל אני מניח שאין לך משהו יותר מענייין ‫לעשות עם הזמן שלך.
‫אבא, בבקשה. ‫-פשוט...
‫סליחה. ‫-זה בסדר.
‫שנקפוץ ישר למטבעות?
‫כפי שאתה זוכר, ‫יש לך שלושים מטבעות.
‫כמה יישארו לך אם תתן לי שלושה?
‫אבא? ‫-שנייה.
‫קח את הזמן.
‫הוא מרצה למתמטיקה, הוא אמר לך? ‫-כן.
‫באוניברסיטה. ‫-כן, הוא אמר לי גם את זה.
‫עשרים ושבע, אבא. ‫עשרים ושבע.
‫גברתי. ‫-מה?
‫סליחה. הוא פשוט קצת... ‫לפעמים הוא...
‫מצוין, אמיליו.
‫ואם תתן עוד שלושה?
‫עשרים וארבע. ‫-עשרים וארבע.
‫בבקשה. ‫-סליחה.
‫פשוט אבא שלי עושה את זה מתוך שינה.
‫תראה לה, אבא.
‫קח את הזמן, אמיליו.
‫קדימה, אבא.
‫עשרים ואחת, 18, 15...
‫שתים עשרה. ‫-יופי.
‫רואה שהוא יכול? ‫-כן.
‫שלום. כן, רציתי לדעת...
‫אם אוכל לקבל את פרטי ההתקשרות ‫של אחת ממורות החטיבה.
‫תוכלי לפחות לומר לי ‫באיזה בית ספר היא עבדה?
‫מידע חסוי?
‫אני מבין, כמובן.
‫סליחה, אבל...
‫זו מחלקת החינוך של ממשלת נווארה, ‫או של סוכנות הביון?
‫הלו? הלו?
‫מה את עושה פה?
‫באתי לבקר את סבא שלי.
‫אני חולה, לא טיפש. ‫-טוב.
‫לא בא לי ללכת הביתה ולראות את אבא שלי.
‫כן, אני לגמרי מזדהה עם זה. ‫אבל אימא שלך יודעת?
‫כן, סימסתי לה, והיא אמרה ‫שאני יכולה להיות איתך אחה"צ.
‫מה? לא. אין מצב.
‫אני צריך לנסוע לאנשהו.
‫אתה לא מבוגר מדי בשביל לנהוג?
‫את לא צעירה מדי בשביל להסתובב לבד?
‫רגע...
‫אתה נוסע לנווארה?
‫אתה נוסע לחפש את מרגריטה, נכון?
‫זה אחד מהדברים האלה שזקנים עושים ‫לפני שהם מתים.
‫תן לי לבוא, בבקשה. ‫-מה? לא.
‫בחייך, סבא. ‫-אימא שלך תהרוג אותי.
‫אתה הולך למות בכל מקרה, לא?
‫בבקשה...
‫בשום אופן לא. ‫-אבל סבא,
‫איך אתה יכול לנסוע לנווארה לבד ‫כשאתה הולך לאיבוד בדרך לשירותים?
‫כמו שאנשים היו נוסעים במשך שנים.
‫תראה.
‫עם זה, לא תצטרך לזכור לאן אתה נוסע.
‫זה עושה הכול.
‫נותרו עוד ארבע שעות ו-21 דקות ליעד.
‫בחרת במסלול הקצר ביותר.
‫מה תאריך הלידה שלך? ‫-השלישי בינואר.
‫באיזו עיר?
‫מה, גם את עושה לי מבחנים עכשיו?
‫איזה מבחנים? אני פותחת לך חשבון בפייסבוק.
‫לי? בשביל מה?
‫כדי למצוא את מרגריטה ‫צריך לגלות איפה היא גרה.
‫אתה רוצה שפייסבוק יציג את הזיכרונות שלך? ‫-פייסבוק יודע שיש לי אלצהיימר?
‫אסמן כן. זה יהיה טוב לך.
‫עכשיו, חייך!
‫תלחץ עם הלשון מאחורי השיניים.
‫מה זה?
‫תמונה או פורטרט של רמברנדט?
‫סבא, תמונת הפרופיל היא התמונה הכי חשובה ‫שמצלמים בחיים.
‫הבנת?
‫אתה לא רוצה שיצא לך סנטר כפול. ‫-ברור.
‫יאללה. ‫-טוב.
‫זהו. ‫-יופי.
‫נראה.
‫ליציאה 1A אל V-23
‫לכיוון סגונטו, היצמד לנתיב הימני.
‫סבא, אתה צריך להסתכל במראה! ‫-כן, הסתכלתי.
‫מה זה? פורנוגרפיה?
‫לא.
‫בזמני, כשאנשים לא לבשו בגדים
‫זה היה בגלל שאין להם כסף לבגדים.
‫הוא חבר שלי. גם אני מאוהבת, אתה יודע?
‫קוראים לו פאו. נפגשנו ב"ווידאוקלי".
‫הוא גר בברצלונה. ‫-מה? רגע.
‫כלומר לא נפגשתם באופן אישי?
‫לא. טוב, כן.
‫מה? כן או לא? ‫-כן, אבל לא, כי...
‫אני לא רוצה לדעת.
‫זו אימא שלך. ‫אני אענה, כי היא לא מוותרת.
‫רגע. זו שיחת וידאו. ‫אתה חייב להחזיק את הטלפון ככה.
‫טוב? ‫-טוב.
‫הלו.
‫אבא. ‫-מה?
‫אבא, איפה אתה?
‫בבית, איפה אני יכול להיות?
‫טוב, לא צריך להחזיק את הטלפון כל כך קרוב, ‫אני עדיין רואה אותך.
‫אני לא רואה אותך. ‫-יופי.
‫בסדר. בלנקה שם? ‫היא אמרה שהיא ישנה אצלך.
‫כן, היא פה. ‫-תגיד לה לענות לטלפון.
‫לא, היא... היא לא יכולה...
‫כי היא בשירותים.
‫מה אתה עושה, אבא?
‫שום דבר מיוחד.
‫המשך בכביש A-23 עוד 150 ק"מ.
‫ואז, צא ביציאה...
‫אבא, מה זה הרעש הזה?
‫הטלוויזיה. ‫-מה...? לא.
‫טלוויזיה? אין לך טלוויזיה. ‫איפה אתה?
‫זהירות!
‫בלנקה? בלנקה, תעני לטלפון, בבקשה.
‫איפה את?
‫אני לא יודע מי את. ‫-אני מתחננת.
‫אין לך ילדים. ‫-אני רצינית.
‫תגיד לבלנקה לענות. ‫-אין לי ילדים!
‫אבא! אבא!
‫פאק, סבא!
‫נו, למה ציפית?
‫לימדת אותי לעשות כל דבר בטלפון ‫חוץ מלדבר בו.
‫לדבר בטלפון? באיזה מאה אתה חי?
‫סטית מהמסלול. מחשב מסלול מחדש.
‫אני חושב שהקהה הכי מחמיא.
‫לול.
‫מה? מה אמרת?
‫מה זה אומר?
‫אני צוחקת, זה מצחיק...
‫אה!
‫כמו: "איזה בידור, אני גמור!"
‫"איזה בידור, אני גמור".
‫תודה. ביי.
‫שלום. ‫-שלום.
‫הרכב הפרה-היסטורי.
‫30 יורו.
‫סבא, 30.
‫קדימה, צריך לשלם.
‫יש בעיה?
‫לא. ‫-כן.
‫סבא, זה לא מצחיק.
‫אתה מכיר את הילדה הזו? ‫-לא.
‫אמיליו. זו אני.
‫בלנקה. ‫-אני לא מכיר אותה.
‫יש לו אלצהיימר.
‫עזוב.
‫נראה לי שכדאי שאתקשר למשטרה. ‫-לא!
‫באמת, אנחנו בסדר. נכון, אמיליו?
‫אתה עושה צרות, סבא.
‫דבר איתו לרגע. ‫-היי, מה שלומך?
‫לא!
‫תשכחי מזה לזמן הקרוב.
‫אנחנו הולכים.
‫טוב.
‫אלוהים, תראה את זה.
‫את יכולה לנהוג ככה? ‫-כן.
‫מה הבעיה של האוטו הזה?
‫תלחצי על הקלאץ' יותר חזק. ככה.
‫אבא, איזה דלק מילאת?
‫יש יותר מסוג אחד?
‫צרות גדולות, סבא.
‫צרות גדולות.
‫לא... ‫-אין מצב...
‫כן.
‫יופי.
‫תודה רבה. נתראה.
‫זהו.
‫הגרר בדרך, הם יקחו את האוטו למוסך ‫והוא יהיה מוכן מחר.
‫מחר?
‫מה זאת אומרת, מחר? ‫מחר זה לא טוב, לא...
‫אי אפשר לישון פה.
‫מגעיל פה. לא, בבקשה.
‫מה לעשות.
‫אני לא זו שריסקה את הרכב שלנו.
‫כי אם הרכב שלנו לא היה במוסך,
‫היינו נוסעים הביתה וחוזרים בבוקר, אבל...
‫אז כן, אנחנו חייבים להישאר, מותק.
‫אני מסתכלת על שניכם ‫ולא יודעת את מי להאשים.
‫הוא המבוגר.
‫נכון. ‫-היא הבריאה.
‫היי!
‫ואתה, אתה לא מתכוון להגיד משהו לבת שלך?
‫לא, כן. כמובן.
‫אנחנו נדבר על זה...
‫כשנגיע הביתה. ‫-הביתה?
‫לדעתך זה יכול לחכות עד שנגיע הביתה?
‫היה יכול לקרות להם משהו!
‫לאן חשבת שאתה נוסע? ‫תגיד לי לאן?
‫לאן, אבא?
‫לחפש את אהבת חיי.
‫מה?
‫אבא...
‫לאן נסעת, לווסקה?
‫אבא, אימא לא בכפר.
‫אני יודע שאימא שלך מתה.
‫לא דיברתי עליה.
‫מה?
‫צרות גדולות, סבא.
‫אני...
‫היי.
‫תראי מה הבאתי לך.
‫אל תספרי לאימא.
‫טלפון!
‫16 ג'יגה? ברצינות?
‫אני מתפשרת על העקרונות שלי ‫תמורת 64 ג'יגה ומעלה.
‫מותר... לא, תקשיבי...
‫בלנקה...
‫מותק...
‫אז ה...
‫מרגריטה. ‫-המרגריטה הזו,
‫היא אהבת ילדות... ‫-נכון.
‫ותמיד היית מאוהב בה אבל לא סיפרת לה.
‫והתחתנת עם אימא שלי, ‫שגיליתי הרגע שלא אהבת.
‫אהבתי את אימא שלך.
‫כן... ‫-מאוד.
‫אבל לא הייתי מאוהב בה.
‫ועכשיו, 50 שנה מאוחר יותר,
‫אתה רוצה לנסוע לנווארה
‫כדי למצוא את האישה הזו
‫במטרה...
‫לעשות מה, אבא?
‫כלומר...
‫לא יודעת, להתחתן, לביא ילדים, להקים משפחה?
‫מה?
‫אני רק רוצה לפגוש אותה.
‫אם היית כל כך מאוהב,
‫למה לא אמרת לה כלום?
‫הייתי צריך ללמוד.
‫לא היה לזה מקום במשוואה.
‫מה? ‫-כלום...
‫כלום.
‫לא מגלים מספר ראשוני בלי להקריב קורבנות.
‫אתה יודע למה הלכתי ללמוד מדעים ‫ולא אמנות?
‫בגלל שבילינו זמן יחד ‫רק כשהיינו לומדים מתמטיקה, אבא.
‫זה לא נכון. ‫-זה נכון.
‫למדנו גם כימיה יחד. ‫-כן, טוב. מה זה משנה?
‫לא חשוב. ‫-רגע.
‫את תמיד מתלוננת
‫שאני לא מבקש ממך עזרה.
‫אז עכשיו אני מבקש.
‫בבקשה, בתי...
‫עזרי לי למצוא את מרגריטה.
‫למה עכשיו?
‫אימא נפטרה לפני חמש שנים.
‫למה לא אז?
‫כי אני אשכח אותה.
‫כל חיי ניסיתי לא לחשוב על מרגריטה.
‫ועכשיו כש...
‫אני יודע שזה עומד לקרות,
‫אני לא רוצה.
‫אני מצטערת, אבא.
‫לא אבגוד בזיכרון של אימא שלי.
‫תודה.
‫מה את עושה, חמודה? ‫-כלום.
‫כלום?
‫זה נחמד לא לעשות כלום.
‫תנצלי את התקופה הזו כל עוד את צעירה, ‫כי אז תגדלי
‫ויהיו לך מחויבויות, אחריות...
‫חשוב להפיק את המרב מכל שלב בחיים.
‫לא לרוץ קדימה, את מבינה?
‫גם את קואצ'רית עכשיו? ‫-לא.
‫אני רק רוצה שתדעי שאת עדיין צעירה מאוד.
‫את לא צריכה למהר, יהיה זמן ל...
‫חבר. או חברה, מה שתרצי.
‫לא. ‫-כן, חמודה.
‫אני מאוד ליברלית, את יודעת? ‫-אז...
‫חיטטת בטלפון שלי? ‫-לא.
‫לא הייתי עושה כזה דבר, חמודה.
‫שכפלת את המפתח של היומן שלי כשהייתי בת 5.
‫טוב, היית צעירה מאוד.
‫איך ניחשת את הקוד שלי?
‫איך ניחשתי? ‫הקלדת אותו 20 פעם ביום.
‫אלה החיים שלי! ‫-לא.
‫אני אימא שלך, והחיים שלך הם שלי. טוב?
‫אלה לא החיים שלך. ‫-אימא, אני שונאת אותך.
‫את שונאת אותי? יופי.
‫ספרי לי משהו שאני לא יודעת. ‫כי האמת...
‫משהו שאת לא יודעת?
‫לאבא יש מאהבת, הוא בוגד בך.
‫אנחנו מדברות עלייך, לא עליי.
‫שמעת מה שאמרתי? ‫-אנחנו מדברות עלייך עכשיו.
‫איפה הכרת את הילד הזה?
‫ידעת... ‫-ברשת?
‫הכרתם ברשת? ‫-אם הכרת אותו ברשת...
‫איזה זין, אימא! ‫-אל תקללי.
‫אני לא אוהבת שאת מקללת.
‫ידעת.
‫כן, ידעתי.
‫אז מה?
‫מה את רוצה שאעשה?
‫מה, שאתגרש?
‫אז לא אעשה את זה. זה לא הוגן.
‫כי אני עובדת קשה מאוד ‫כדי שהמשפחה תישאר יחד.
‫כדי שנהיה משפחה מאושרת.
‫לא מגיע לי לאבד הכול ‫רק בגלל שאבא שלך מתקשה לסגור את הרוכסן,
‫טוב?
‫כי אני לא עשיתי שום דבר רע.
‫אולי זו הבעיה שלך, ‫את עושה הכול טוב מדי.
‫אבא, תעביר את הריבה.
‫כמובן.
‫טוב. חשבתי...
‫שאם כבר נגיע הביתה מוקדם,
‫אולי נלך יחד לקולנוע.
‫מזמן לא ראינו סרט יחד כמשפחה.
‫זה רעיון מצוין.
‫אפשר לצפות בקומדיה שאימא אוהבת.
‫לא, אימא?
‫תוכנית מצוינת.
‫בטח, מתוקה.
‫לא, אבא, לאט לאט.
‫אבא, תן לי את הכוס.
‫לא. ‫-אבא, תן לי את הכוס. אבא!
‫לא נורא.
‫- זרגוזה ‫ולנסיה -
‫מותק, טעית בדרך. ‫-לא.
‫לא. כן, זה בכיוון השני. ‫-לא.
‫הכול בסדר. אנחנו נוסעים לנווארה.
‫מה זאת אומרת, נווארה? אי אפשר.
‫כן, לנווארה. ‫-אי אפשר לנסוע לשם. אני עובד מחר.
‫יש לי שתי פגישות קואצ'ינג. ‫-אני אשלם עליהן.
‫זה לא עניין של כסף, אמיליו.
‫הלקוחות שלי זקוקים לי. ‫-הם לא משלמים לך.
‫אז אפשר לנסוע. ‫-כן.
‫אמיליו, יש לך בעיה רצינית ‫של התנהגות פאסיבית-אגרסיבית.
‫אתה יודע את זה, נכון? אתה מודע לזה.
‫ואו, ואני חשבתי שהבעיה שלי היא אלצהיימר.
‫לנווארה, אבל איפה?
‫מה? ‫-טוב...
‫נווארה.
‫באופן כללי.
‫נווארה באופן כללי? מעולה.
‫מזל שהמשפחה שלי לא זקוקה לי.
‫סלחי לי, אימא, בבקשה. ‫-נוסעים לנוואדה!
‫סלחי לי.
‫שלום, בלנקה.
‫הכול בסדר?
‫לא היית מחוברת כל היום.
‫משהו סופר חשוב קרה. ‫החתונה של בת דודה שלי תהיה בוולנסיה.
‫אני מגיע לעיר שלך!
‫את רוצה להיפגש?
‫את יודעת שאני לא יכול להתרכז ככה, מרגריטה.
‫אבא,
‫זה דבר אחד...
‫לקחת אותך לחפש את מרגריטה,
‫וזה דבר אחר להטיח את שמה בפרצוף שלי.
‫נראה לי שזה באמת. ‫-מה?
‫אבא, מי זו?
‫מרגריטה.
‫לא, אבא. זו לא מרגריטה.
‫זו הנכדה שלך. איך קוראים לה?
‫אבא?
‫אימא, זה לא משנה. ‫-לא, זה משנה.
‫אסור לתת לו לאבד אחיזה במציאות. ‫זה משנה מאוד.
‫קדימה, אבא. תחשוב.
‫איך קוראים לה? קדימה.
‫קדימה.
‫חוליה, היא צודקת. עזבי את זה.
‫לא אעזוב את זה. אבא.
‫נכה.
‫מה אמרת? ‫-סבא, לא!
‫גרב.
‫לא, אבא. לא.
‫לבן... בלנקו...
‫בלנקה! בלנקה!
‫בלנקה, יופי.
‫נכון, אבא.
‫אתם רואים שהוא יכול כשהוא רוצה?
‫בלנקה, יופי.
‫נגיע לשם והוא לא יזכור מה הוא רוצה לומר.
‫השנה 2018,
‫סתיו,
‫אמצע שומקום. ‫-יופי.
‫יופי, יופי.
‫מה קרה?
‫אני מתבייש.
‫בחייך, אבא. ‫-סבא.
‫זה לא הזמן להתבייש.
‫אנחנו צריכים לצלם את זה למקרה שתשכח.
‫אני לא יודע מה לומר.
‫מה עם זה:
‫"חיי היו פעם לילה שחור
‫עד שהגעת ו...
‫כמו מטאוריט,
‫הארת את הכוכבים שלי."
‫לא, זה לא הגיוני, ‫כי לכוכבים יש אור משל עצמם.
‫הם לא זקוקים לגוף שמימי אחר כדי לזרוח.
‫טוב, אבא.
‫תחשוב.
‫מה אהבת במרגריטה?
‫מה הופך אותה למיוחדת?
‫מה זה היה?
‫היא...
‫כמו המספר פאי.
‫תצלמי את זה.
‫אני אוהב מתמטיקה כל כך..
‫בגלל שזו לוגיקה טהורה.
‫מספרים...
‫הם רציונאליים, צפויים.
‫אבל לפתע,
‫באמצע ההרמוניה הזו,
‫יש את פאי.
‫מספר שהוא...
‫מסתורי, אינסופי.
‫מספר חי.
‫הוא יוצר דרך משלו מבלי לעקוב אחרי...
‫תבניות כלשהן.
‫וזה הופך את המתמטיקה ללוגית,
‫אך גם לקסומה.
‫כזו הייתה...
‫מרגריטה בעיניי.
‫קסומה.
‫זה יפהפה, אבא. ‫-טוב...
‫היא לא תוכל להתנגד.
‫בטוח? ‫-כן.
‫לא, זה היית אתה!
‫פרה בתלבושת אחידה! ‫-קראת לי פרה?
‫מה?
‫הנכדה שלי אולי נכה, אבל היא לא שמנה.
‫סבא, זו הפעם השנייה היום שקראת לי נכה.
‫לא, לא...
‫פרופסור פרדו, אתה זוכר אותי?
‫פרה בתלבושת אחידה!
‫שוב הפרה...
‫אתה שיכור, בחור צעיר? ‫-מה?
‫הנה, חמודה, בבקשה.
‫אימא, האיש הזה קרא לי שמנה.
‫"פרה", ליתר דיוק.
‫סליחה? זה נכון? ‫-לא, לא.
‫האיש הזה היה הפרופסור שלי ‫באוניברסיטה, ו...
‫רציתי להגיד שלום, זה הכול.
‫בזכותו גיליתי כמה המתמטיקה מרתקת, ‫אני אפילו עוסק בזה היום.
‫גם אני מרצה.
‫הבנתי.
‫תשמע, אני מצטערת. פשוט...
‫אני יודעת שזו הייתה אי-הבנה, אבל...
‫אבא שלי לא בריא. ‫-אני כל כך מצטער.
‫אל תדאג, אני בטוח שאמרת את זה באהדה רבה.
‫רואים. ‫-מתמטיקה, מרתקת?
‫הוא בטוח שיכור.
‫להתראות.
‫הדבר הזה רוטט.
‫נראה.
‫סבא! אישרו אותך בקבוצת המורים של נווארה!
‫אה, כן? ‫-תראה!
‫באמת?
‫מה?
‫מה יש?
‫זו היא?
‫כן. ‫-תראה לנו.
‫תראה.
‫"מורים מבית הספר 'אסטלה' ‫ביום השנה להיווסדו".
‫אז עכשיו אנחנו יודעים איפה היא עבדה, כן? ‫-אפשר לשאול שם.
‫לא. ‫-כן.
‫מה? ‫-כלומר, אפשר ללכת,
‫אבל לא היום, כי זה יום שבת ויהיה סגור.
‫היא אישה בת 70 שמתגוררת בכפר.
‫אני יודעת איפה יכירו אותה בוודאות.
‫שלום, אחה"צ טובים... פאקי.
‫אני...
‫אנחנו מחפשים גברת בת 70 בערך,
‫אני מניחה שהיא מטופלת שלכם,
‫שמה מרגריטה פיקר.
‫רצינו לדעת אם תוכלי לומר איפה היא גרה.
‫זה מידע חסוי.
‫אה... כן, אבל...
‫הגענו עד לכאן מוולנסיה.
‫זו הייתה נסיעה ארוכה מאוד.
‫וגם, אני...
‫טוב, אני עמיתה למקצוע.
‫את אחות? ‫-לא.
‫רופאה?
‫תועמלנית רפואית.
‫אשת מכירות.
‫לא, זה לא אותו דבר. ‫-זה אותו דבר.
‫מה? ‫-זוזו הצידה. אנשים מחכים.
‫תשמעי, פשוט...
‫את רואה את האיש הזה?
‫זה אבא שלי.
‫הוא חולה
‫והוא גוסס.
‫אין לנו זמן. אז בבקשה,
‫אנחנו זקוקים לכתובת בדחיפות.
‫תגידי לי משהו שלא שמעתי.
‫האמת...
‫טוב, לא רציתי שזה יגיע לכך, אבל...
‫יש לנו את כל אלה ששמורים לרופאים.
‫אבל אחרוג ממנהגי בשבילך, פאקי.
‫מה דעתך?
‫מאיפה אמרת שאת?
‫ולנסיה. ‫-רואים.
‫תראי, זה לא נופל.
‫חמוד, לא? תראי.
‫לא נופל.
‫נפל.
‫מה דעתך?
‫הבא בתור!
‫זהו. תודה.
‫סליחה, גברתי. ‫-בואי, מריה.
‫מה אתה עושה? ‫-תורי.
‫אל תחמיר את המצב. ‫-לא.
‫פאקי, סליחה, אפשר לשאול אותך משהו?
‫פעם היית כיפית, אני צודק?
‫אוי, לא. ‫-היית מסוג האנשים
‫שרוצים לעשות משהו מועיל, לתרום, ‫להשאיר חותם...
‫נכון? בגלל זה למדת להיות אחות.
‫כדי לעזור לאחרים. לא?
‫אבל אנשים... ‫אנשים לא תמיד אסירי תודה,
‫אנחנו לא אסירי תודה לפאקי, ‫לעמיתים שלה, לעבודה שלהם.
‫איבדת את הניצוץ, פאקי. ‫-בבקשה, לא...
‫אבל אני בטוח שאת חושבת: ‫מה קרה לנערה שהיית פעם?
‫דואגת לאחרים, רוצה לעזור...
‫את תוהה, "האם היא מתה?"
‫זה לא נכון, פאקי.
‫היא לא מתה, היא שם,
‫היא ממש שם, אני רואה אותה.
‫ואת יודעת מה, פאקי?
‫האיש הזה זקוק לך.
‫כן.
‫תני לנו את הכתובת, פאקי.
‫פאקי! פאקי!
‫קדימה, פאקי... ‫-פאקי!
‫בחייך... ‫-בחייך, פאקי.
‫פאקי, את יכולה לעשות את זה.
‫קדימה, פאקי, קדימה!
‫תוכיחי שאת לא עובדת הציבור המרירה ‫שכולנו חושבים שאת!
‫בחייך.
‫לא...
‫עופו מפה.
‫עופו!
‫עכשיו!
‫אשאיר לך את זה כמתנה.
‫תודה.
‫פישלתי.
‫בואו נלך.
‫מה את עושה?
‫כשנחזור לוולנסיה, תעזוב את הבית.
‫היית יכול לנסות להסתיר את זה לפחות, לא?
‫אני לא מבינה איך יכולת לעשות לי את זה.
‫אני לא מבינה למה עשית את זה.
‫זה לא "למה".
‫תשמע, ברצינות...
‫לא. ‫-זה לא "למה", תשאלי אותי.
‫לעזאזל, זה מגוחך. ‫-טוב.
‫אני אשאל את עצמי.
‫פליפה, מה הייתה מטרת הבגידה?
‫שתתפסי אותי, חוליה.
‫שתתפסי אותי ותעזבי אותי כבר.
‫סבא לא במיטה.
‫מה? ‫-הוא נעלם.
‫חכי רגע.
‫אבא?
‫אבא!
‫לא יכול להיות, לא יכול להיות...
‫אמיליו!
‫אבא!
‫סליחה, אבא שלי פה? אמרו לי שהוא כאן. ‫-שם.
‫אבא.
‫אבא, מה שלומך?
‫טוב. ‫-מה?
‫טוב.
‫מה קרה? התבלבלת, הלכת לאיבוד?
‫אתה יודע מי אני?
‫כן, בתי, אני בסדר.
‫למה הסתובבת בכפר בפיג'מה, בקור הזה?
‫לעזאזל, הבהלת אותי כהוגן.
‫אני חושב שאני כבר לא רוצה ‫לראות את מרגריטה.
‫מה?
‫מספיק זה מספיק.
‫מה קרה?
‫לא.
‫לא, לא. אז...
‫בגלל המסע הזה
‫הנישואין שלי התפרקו
‫והבת שלי שונאת אותי. ‫-את צודקת.
‫לא היינו צריכים לבוא.
‫אני מצטער.
‫אני בהחלט מצטערת.
‫אבא, דבר אחד...
‫מה הייתה מטרת הפגישה איתה?
‫אמרתי לך, ש... ‫-לא, לא "למה".
‫בשביל מה. ‫-גם את?
‫כן.
‫תקשיב לי.
‫בשביל מה?
‫טוב...
‫כדי לדעת אם היא חשבה עליי
‫כל השנים האלה.
‫אפילו קצת.
‫טוב.
‫אז כדאי שנברר, לא?
‫בוא נלך.
‫תודה. ‫-בוא.
‫אתה עייף, אבא? ‫-כן, קצת.
‫להתראות, פאקי.
‫מה?
‫הכתובת של מרגריטה.
‫אבא.
‫פאקי...
‫טוב... ‫-תודה, פאקי.
‫ידעתי שהיא לא סתם עובדת ציבור מרירה.
‫אבא... ‫-לכו הביתה!
‫לפני שאתחרט. ‫-למה להגיד כזה דבר?
‫זו הייתה מחמאה.
‫להתראות, תודה.
‫אני קופאת מקור!
‫פאק!
‫בלנקה, בבקשה, אמרתי לך...
‫פאק! ‫-בחייך!
‫פאק!
‫אתה נראה מדהים! ‫-תודה.
‫מאיפה החליפה? ‫-היא לאירועים מיוחדים.
‫אבא, דבר אחד. זו לא החליפה שלבשת ‫כשהתחתנת עם אימא, נכון?
‫השנה היא 2018,
‫סתיו, נווארה,
‫הבית של מרגריטה.
‫מרגריטה?
‫זו לא מרגריטה.
‫מרגריטה לא כזו זקנה.
‫אבא, יש אנשים שמזדקנים יותר.
‫סלחי לי,
‫את מרגריטה?
‫לא! אוגוסטיאס.
‫אמרתי לך.
‫טוב... פשוט, סליחה, ‫אנחנו מחפשים מישהי בשם מרגריטה
‫ואמרו לנו שהיא גרה כאן.
‫כאן?
‫לא.
‫לא? ‫-אבל לאישה שמכרה לנו את הבית
‫קראו ככה, לדעתי.
‫רק רגע.
‫אבונדיו!
‫מה?
‫איך קראו לאישה שמכרה לנו את הבית?
‫איך אני אמור לדעת?! ‫-כן.
‫קראו לה מרגריטה.
‫אני לא זוכרת את שם בעלה.
‫סבא, היא נשואה.
‫טוב... לא ציפיתי שתהיה נזירה.
‫את יודעת לאן הם עברו?
‫הם עברו לבית אחר.
‫איזו הקלה לדעת שהם לא עברו לספינה ‫או לספינת חלל.
‫הבן של בת דודה שלי אנטוניה ‫פוטר מהעבודה ועבר לגור בספינה.
‫גם כן חרשת.
‫כן, אבל...
‫את יודעת איפה הבית החדש?
‫אבונדיו!
‫הוא חירש לגמרי, ‫זה מייאש. רגע.
‫אבונדיו!
‫מה? ‫-לא משנה.
‫איפה הם גרים עכשיו? ‫-מי?
‫האנשים שמכרו לנו את הבית. ‫-איך אני אמור לדעת?!
‫יש לכם דרך ליצור איתם קשר?
‫יש לך את הטלפון שלהם?
‫של מי? ‫-של האנשים שמכרו לנו את הבית!
‫איך אני אמור לדעת?! ‫-מה הוא אמר?
‫כלום. לא חשוב. תודה!
‫אין בעד מה, יקירה.
‫אז...
‫מי זה היה?
‫איך אני אמורה לדעת!
‫"כוס טקילה כדי לשכוח
‫את האישה שבגדה בי
‫איני רוצה לזכור אותה עוד
‫היום אני שותה כדי להטביע את יגוני
‫ולהותיר אותה ב..."
‫כן. זה יותר טוב.
‫נתראה ביום ראשון.
‫אמיליו!
‫אני מרגריטה, אגב.
‫תן לי.
‫שמור על עצמך.
‫גם את.
‫מוצרט?
‫מוצרט.
‫ברור.
‫וזה?
‫סבא, בוא נשים תוויות.
‫ניקח את ויוואלדי, ונשים אותו פה.
‫ניקח את מוצרט...
‫ונשים אותו פה.
‫ניקח את באך... ‫-כמו תגיות בפייסבוק.
‫נכון.
‫כן. כמו תגיות בפייסבוק. ‫מעולה, סבא.
‫שבר הוא חלק מהשלם
‫שמחולק חלקים שווים.
‫- היי, בלנקה -
‫הוא מיוצג ע"י שני מספרים ‫המופרדים ע"י קו שבר.
‫- מצאתי את מרגריטה. -
‫מעולה!
‫זה טלפון נייד בשיעור שלי?
‫- קיבלת את הכתובת? -
‫בלנקה מולינה פרדו!
‫צאי מהכיתה, עכשיו.
‫למה את ערה בשעה כזו, מתוקה?
‫מה קרה?
‫תקשיבי, אימא.
‫מה?
‫אני יודעת איפה היא גרה.
‫מי?
‫מרגריטה.
‫איך מצאת אותה?
‫זוכרת את פאו, הילד מהטלפון?
‫זה שאמרתי לך
‫שעלול להיות רוצח סדרתי או... ‫-את מפספסת את הנקודה.
‫מה עם פאו?
‫טוב, פאו מכיר מישהו ‫שמכיר מישהו שמכיר אותה.
‫ו...?
‫והוא ייתן לי את הכתובת רק אם ניפגש.
‫את אומרת לי שנצטרך לעשות ‫עוד נסיעה עם סבא שלך?
‫כי בכנות, אני... ‫-לא.
‫אז מה?
‫פאו נמצא פה בוולנסיה ‫לחתונה של בת דודה שלו.
‫זה נפלא. חדשות מעולות!
‫טוב...
‫מה?
‫לא סיפרתי לו. ‫-מה?
‫היי, בואי.
‫תקשיבי.
‫את יודעת ש...
‫כשנולדת,
‫אמרו לנו שלא תוכלי ללכת לעולם.
‫ידעת את זה, נכון?
‫אבל תראי אותך.
‫מעולם לא ראיתי מישהי
‫שהולך מהר כמוך.
‫ממה את פוחדת, לוחמת?
‫לוחמת.
‫התחתנתי! מחיאות כפיים לכלה!
‫קדימה!
‫הכלה המרקדת! קדימה, כולם!
‫שלום. ‫-שלום.
‫אני בלנקה.
‫מה?
‫בלנקה.
‫אני תומאס.
‫אתה לא צריך להעמיד שאתה מישהו אחר.
‫אם אתה לא אוהב אותי, פשוט תגיד.
‫לא הבנתי.
‫בלנקה. שלום.
‫אני פאו.
‫יופי, אני בלנקה.
‫זה בן דוד שלי.
‫פאו?
‫הגזמת קצת עם הפילטרים של אינסטגרם, לא?
‫גם את לא לגמרי היית כנה, נכון?
‫מה זאת אומרת?
‫ה...
‫הנכות שלך ומגבלת הניידות.
‫בואו, כולם!
‫למה התעקשת כל כך ‫שניפגש באופן אישי?
‫נמאס לי להעמיד פנים.
‫ולבן דוד שלי יש חברה ‫והוא כל הזמן מעלה איתה תמונות.
‫נגמרו לי החומרים.
‫מה עכשיו?
‫כן, כן! קדימה!
‫הכלה יודעת מה טוב לכם!
‫אפשר לרקוד.
‫לא.
‫למה לא?
‫ככה.
‫אני לא רוקדת בציבור.
‫כולם להזיז את הישבן!
‫אבא, מה אתה עושה?
‫מה? ‫-אתה רוקד.
‫אני לא רוקד. ‫-אתה כן.
‫אני לא רוקד.
‫אבל, אבא... רואה את זה?
‫זה נקרא לרקוד. ‫-זה נקרא לרקוד. בואי.
‫לא ככה רוקדים, אבא.
‫הרשי לי, יפהפייה!
‫מי רוצה את המיקרופון כדי לשיר קריוקי?
‫אבא.
‫מיקרופון!
‫"אישה, אם את יודעת כיצד לדבר עם האל
‫שאלי אותו אם אי פעם הפסקתי להעריצך
‫...לא רוצים לנשק אותי יותר
‫ואת ‫מי ידע היכן את נמצאת?
‫מי יודע אילו הרפתקאות תחווי
‫את כל כך רחוקה ממני"
‫טוב.
‫"ואת
‫מי ידע היכן את נמצאת?"
‫סבא... מרגריטה!
‫מרגריטה חיה בוולנסיה! ‫יש לי את הכתובת!
‫בואו ניסע! ‫-בוולנסיה?
‫כפיים לזמר בעניבת הפרפר!
‫ביי. ‫-ביי.
‫ביי. ‫-הנה.
‫תקנה לך כמה חולצות.
‫אבא. ‫-כן, אני בא.
‫לחיי החתן והכלה!
‫אתה בטוח שזה כאן?
‫כן.
‫אתה בסדר, אבא? ‫-אני בסדר.
‫כן? ‫-כן, שלום.
‫שלום. ‫-שלום.
‫סלח לי, אבא שלי מחפש את הבית ‫שבו בילה בקיץ כשהיה צעיר,
‫ואני חושבת שזה הבית. ‫אולי נוכל לראות אותו.
‫אני מצטער, אבל זה הבית שבו גרנו תמיד.
‫אה...
‫מה עכשיו, אבא?
‫סליחה. ‫-כן?
‫אפשר להשתמש בשירותים?
‫יש לי בעיות בפרוסטטה.
‫אני מבין אוך.
‫בואו, תיכנסו.
‫איזה בית יפה, לא?
‫התקרה והכול.
‫אשתי ואני שיפצנו אותו, ‫אבל שמרנו על האופי המקורי.
‫השירותים שם. ‫-תודה.
‫כל כך נחמד מצדך שנתת לנו להיכנס...
‫נו, תני לו... ‫-אתן לך...
‫לא, לא, בבקשה.
‫אל תרגישי חייבת, באמת. ‫-תראה איזה יופי.
‫מרגריטה.
‫זה אני, אמיליו.
‫אמיליו פרדו.
‫זה עם ריבועי הקסם.
‫מה השעה?
‫אני צריכה להגיע לחנות לפני שהיא נסגרת.
‫מי אתה?
‫וזה, לורנזו, ‫נראה כמו חבילת פתקיות רגילה...
‫אבל זה מגנט.
‫זו תהיה דרך מצוינת להשאיר פתקים לאשתי.
‫כמובן, זה שלך. ‫-תודה.
‫מאז שהיא חלתה, אני משתמש בהם הרבה.
‫מה יש לה?
‫דמנציה.
‫שלב מתקדם.
‫בדרך כלל היא אפילו לא מזהה את דמותה במראה.
‫אבא.
‫היא עדיין אישה יוצאת דופן, את לא חושבת?
‫אני מצטערת, אבא.
‫מה אתה עושה כאן? ‫-כלום.
‫הלכתי לאיבוד, אבל אלך עכשיו.
‫היא אף פעם לא אהבה לרקום.
‫אבל לאחרונה זה כל מה שהיא עושה.
‫זה נראה כמו האות S.
‫אבל זו בעצם L.
‫ל' כמו לורנזו?
‫כן.
‫היי. ‫-היי.
‫אתה לא מעדיף לפתור סודוקו? ‫-לא, לא.
‫אני לא אוהב עדשים.
‫את יודעת את זה, קרמן.
‫אבא.
‫אני לא אימא.
‫אני הבת שלך.
‫אין לי בת.
‫יש לך.
‫אימא. זה לא משנה.
‫זה משנה.
‫אבא, תסתכל עליי. ‫-אימא.
‫אבא, אני חוליה, הבת שלך.
‫אין לי בת! ‫-ואני לא אוהב עדשים!
‫טוב.
‫את בסדר, חמודה? ‫-כן.
‫זה בסדר, אבא.
‫זה בסדר. לא קרה כלום.
‫לא!
‫אבא, תירגע.
‫אבא.
‫אתה אוהב את זה? ‫בוא נראה.
‫טעים?
‫טעים מאוד. ‫-כן? קח.
‫יש יין?
‫מה יש, אבא?
‫מה?
‫אבא, מה קרה?
‫תירגע.
‫הכול בסדר, אבא.
‫תסתכל עליי.
‫איזו שנה זו, אמיליו?
‫אבא.
‫קדימה.
‫עכשיו 2019.
‫חוליה.
‫זה קצת יותר קשה לו.
‫תני לו קצת זמן, בבקשה.
‫חוליה...
‫הוא מצוין עם המטבעות.
‫נסי את השאלה עם המטבעות.
‫את חייבת להפסיק.
‫להפסיק?
‫אני לא יכולה להרפות ממנו.
‫אני לא יכולה.
‫היא בוכה.
‫למה היא בוכה?
‫זה שום דבר, אמיליו. אל תדאג.
‫הבנתי.
‫את יכולה לשלוח לי ציוץ בטוויטר אם את רוצה.
‫השיעור שלנו היום יעסוק באינטגרציה בחלקים.
‫שיטת אינטגרציה המבוססת על נגזרת ‫של מכפלת פונקציות.
‫אבא. ‫-אימא.
‫עזבי אותו.
‫פרופסור פרדו.
‫כן, גברת.
‫איך מחשבים אינטגרציה בחלקים?
‫אני שמח ששאלת, כי זה נושא מרתק.
‫אינטגרציה בחלקים.
‫אינטגרציה בחלקים מחושבת ‫באמצעות הנוסחה הבאה.
‫נראה קשה לזכור, נכון?
‫אבל זה לא קשה...
‫אם משתמשים בדימיון.
‫יום... אחד...
‫ראיתי... פרה... אחת...
‫לבושה... ב...
‫תלבושת אחידה.
‫הפרה!
‫מישהו...
‫אמר לי פעם...
‫שמתמטיקה, כמו אותיות,
‫היא שפה.
‫אז בואו נדבר אותה!
‫גבירותיי ורבותיי.
‫אחת, שתיים, שלוש. חייכו!
‫הנה.
‫עכשיו נשיקה לסבא.
‫בואי נראה.
‫אחת אחרונה, אבא.
‫הנה.
‫הזווית הזו עושה לי סנטר כפול.
‫זה לא משנה, סבא.
‫אנחנו הולכות, אבא.
‫טוב.
‫בוא, סבא.
‫אבא, אעזור לך.
‫הנה. זהו.
‫קדימה, קום.
‫יופי.
‫"...היכן את נמצאת...
‫מי יודע אילו הרפתקאות תחווי
‫את כל כך רחוקה ממני"
‫אני לא יכול להתרכז ככה.
‫אמרת משהו?
‫מה זה?
‫זה נראה משעמם, לא?
‫קצת.
‫אתה רוצה לבוא איתי לים?
‫אני מרגריטה, אגב.
‫אני אמיליו.